Universal Mobile Telecommunication System (UMTS)
Vícenásobný přístup založený na WCDMA

Použití klasické přístupu TDMA nebo FDMA, původně používaného v sítích 2G, není pro sítě 3G nadále dostatečné. Z toho důvodu je v případě UMTS zvolena značně sofistikovanější metoda přístupu založená na CDMA, který byl vysvětlen v kapitole 7. Nicméně, v případě UMTS se nejedná přímo o CDMA, nýbrž o techniku WCDMA. Ve WCDMA jsou informační bity uživatelů rozloženy do mnohem širšího pásma, než tomu je v původním CDMA. Tímto způsobem je podstatně zvýšená kapacita systému, která se samozřejmě projeví zvýšením přenosových rychlostí dosažitelné jednotlivými uživateli připojenými k dané základnové stanici. Podobně jako v případě CDMA jsou informační bity násobeny kvazi-náhodnou sekvencí bitů, tzv. čipů, odvozených z rozprostřených kódů CDMA. UMTS používá čipovou rychlost 3,84 Mcps (Mega chip za sekundu) a šířku pásma 5 MHz. Další významná charakteristika systému založená na WCDMA je ta, že stejné pásmo lze použít ve všech buňkách, aniž by se navzájem rušily. V případě GSM využívá každá buňka jiné frekvence, aby se minimalizovalo rušení. Proto jsou v případě WCDMA radiové zdroje mnohem efektivněji využity.

Použití WCDMA přináší hned několik důležitých vlastností co se týče standardu UMTS:

- Rake přijímač – V mobilních sítích při šíření radiového signálu a jeho propagaci dochází k odrazům a útlumu signálu z důvodu různých překážek, jako jsou budovy, kopce, vegetace, atd. To má za následek tzv. vícecestné šíření a pomalé a rychlé úniky, neboli silný útlum signálu na určitých frekvencích. Systém UMTS založený na WCDMA bojuje s těmito negativními jevy za pomoci Rake přijímače, který je schopen efektivně přijímat a kombinovat jednotlivé komponenty signálu.
- Řízení výkonové úrovně - Jedním z nejdůležitějších aspektů týkajících se WCDMA je velmi rychlá regulace výkonu, a to zejména ve vzestupném směru. Pokud by toto výkonové řízení nebylo použito, jeden uživatel by byl schopen zablokovat celou buňku při použití nepřiměřeně vysokého vysílacího výkonu. Proto je snaha, aby síla přijímaného signálu na straně základnové stanice byla od všech uživatelů stejná, nezávisle na vzdálenosti či výše zmíněným vícecestným šířením. Poznamenejme ale, že v případě HSPA, je toto tvrzení jen z části pravdivé, jak bude vysvětleno později.
- Měkký handover - Vzhledem k tomu, že sousední buňky používají stejnou frekvenci, mohou být uživatelé současně připojeni ke dvěma základovým stanicím (pro tyto účely musí být použity dva různé rozprostřené kódy). To má za následek tzv. měkký (nebo také bezešvý) handover mezi dvěma buňkami bez jakéhokoliv přerušení spojení.