Sítě Ad Hoc
Zabezpečení

Slabé místo sítě ad hoc bylo a je její nedostačující zabezpečení. Útoky na sítě ad hoc lze rozdělit do dvou skupin: útoky pasivní a útoky aktivní. Zatímco pasivní útok obvykle spočívá pouze v "pasivním" odposlouchávání, aktivní útok může upravit či dokonce vymazat posílané informace. Shrnutí nejčastějších útoků v sítích ad hoc je uvedeno níže:

- DDoS (Distributed Denial of Service) - Ve většině případů jde o rušení zabraňující jakékoliv komunikaci.
- Imitace identity - Útočník může získat přístup ke konfiguračním datům systému jako super-uživatel, které pak může modifikovat nebo dokonce mazat.
- Odhalení - Útočník může získat důvěrné informace odposlechem a poté je využít.
- Útoky způsobené špatně zabezpečenými směrovacími protokoly - Bezpečné směrování je obtížný úkol vzhledem k charakteru sítě typu ad hoc. Útočník může např. schválně zahazovat přeposílané pakety, přeposílat pouze vybrané pakety či posílat úplně jiné pakety než které mu byly doručeny.

Komunikace může být považována jako zabezpečená pokud je zajištěna:

- Dostupnost - garance, že komunikace nebude narušena z důvodu výše zmíněných útoků.
- Autentizace - Uživatel musí být při vstupu do sítě řádně ověřen.
- Důvěrnost - Informace posílaná přes bezdrátovou síť musí být chráněna proti jakémukoliv zneužití.
- Integrita - Je třeba zaručit, že data nejsou jakkoliv změněna v průběhu jejich přenosu.

Konvenční metody pro zabezpečení komunikace v síti jsou řešeny prostřednictvím symetrických nebo asymetrických kryptografických klíčů. Asymetrické metody vyžadují certifikaci, která je ale obtížně použitelná v sítích s nedostatečnou infrastrukturou, jako jsou právě sítě ad hoc. Pro použití certifikačního procesu je nejčastěji použit algoritmus TIARA (Technique for Intrusion Resistant Ad Hoc routing algorithm). Pro zvýšení bezpečnosti lze také použít několik zabezpečených směrovacích protokolů jako je SRP (Secure Routing Protocol) nebo SAODV (Secure AODV).