2 Digitální účastnická přípojka VDSL2
2.1 Základní vlastnosti přípojky VDSL2

Digitální účastnická přípojka VDSL2 je druhou generací přípojky VDSL. Významné a osvědčené inovace oproti původní specifikaci VDSL přebírá druhá generace VDSL2 z druhé generace přípojky ADSL2. Jde zejména o mřížkové kódování (tzv. Trellis Code) pro schopnost opravovat v přijímači jednotlivé bitové chyby a také o schopnost opravovat shluky chyb způsobených impulsním rušením pomocí Reed-Solomon kódu a prokládání dat. Podobně jako u ADSL2 lze měnit přenosovou rychlost za provozu SRA (Seamless Rate Adaptation), řídit vysílací výkon pro redukci přeslechů do okolních párů a aktivovat režimy úspory elektrické energie (tzv. Sleep Mode).

Základním doporučením, které standardizuje přípojku VDSL2, je doporučení ITU-T G.993.2.

Navýšení přenosové rychlosti se docílilo rozšířením využívaného kmitočtového pásma až do 30 MHz. Pro srovnání, přípojka ADSL2+ využívá kmitočtové pásmo pouze do 2,208 MHz. Maximální přenosové rychlosti se pohybují v řádech desítek až stovek Mbit/s. Ve směru downstream je maximální hodnota kolem 200 Mbit/s. Rozšíření využívaného kmitočtového pásma však přináší i nevýhodu. Zkracuje se maximální délka účastnického vedení, na kterém lze přípojku VDSL2 provozovat. S rostoucí šířkou kmitočtového pásma roste totiž i útlum vedení v tomto pásmu.

Obrázek ukazuje průběh útlumu symetrického páru v závislosti na kmitočtu. Délka vedení 1 km, průměr žil vodičů 0,4 mm, materiál měď. Symetrický pár je umístěn v klasickém místním kabelu čtyřkové konstrukce TCEPKPFLE.